Az első postabélyeg 1840-ben történt megjelenése után a bélyegek használata nagyon gyorsan elterjedt a világon. A Magyar Postaigazgatás, a kiegyezés után néhány évvel, 1871-ben kezdte meg az önálló bélyegkiadást. Than Mór festőművész bélyegterve az 1848–49-es forradalom és szabadságharc bukása miatt nem jutott el a megvalósításig.
Így Magyarországon is, akár csak a Monarchia többi tagállamában, 1850-ben az osztrák posta által kiadott bélyegek kerültek forgalomba. 1867-ig. Az osztrák–magyar kiegyezésig összesen 5 sorozat jelent meg (1850, 1858, 1861, 1863 és 1864 – utóbbi kettő csak fogazatában tér el egymástól), melyek mindegyike 5 bélyegből állt. 1867-ig tehát nem létezett önálló magyar bélyeg.
Az akarat és a lelkesedés megvolt, de a bélyegek gyártására való felkészülés elég hosszú időt vett igénybe, a technikai feltételek hiányoztak. Nem volt Magyarországon bélyegek nyomására alkalmas nyomda. A Posta a bécsi állami nyomdát kérte fel a bélyegsorozat kinyomtatására, ám ennek bonyolult következményei lettek. Az osztrák posta úgy döntött, ha már terveznek és nyomnak náluk egy bélyeget, akkor azt ők is használatba veszik. Ily módon újabb néhány évvel elodázhatóvá vált, hogy Magyarország ténylegesen önálló, sehol máshol nem használt bélyegekkel rendelkezzék.
Ez a helyzet azóta a filatelisták körében végeláthatatlan vitákhoz vezetett, hogy melyik az első magyar bélyegsorozat. Az 1867-es, mely ugyanabban a formában az egész Monarchia területén használatba került, vagy csak a következő, immár Magyarországon nyomott (és elsőre jól el is rontott) 1871-es kiadás?
A feliratot és az értékjelzést tekintve még semmi nem utal a kiadás magyar voltára, hiszen a közös uralkodó, Ferenc József arcképe alatt országnév nem szerepel, a krajcár pénznem kr rövidítése pedig az osztrákok kreuzer szavának jelöléseként is felfogható, akár az 1867-es kiadás esetében. A grafikai elemek között azonban már ott találjuk a magyar címert és fölötte a Szent Koronát, melyek egyértelműen kifejezik a magyar államiságot, illetve a magyar posta önállóságát.
