Salgó
A Salgótarján városát övező Medves egyik meredek vulkáni kúpját koronázza meg Salgó vára. A turisták által igen kedvelt kirándulóhelyet az 1980as évek óta több szakaszban végzett régészeti feltárással és helyreállítással igyekeznek bemutatni a szakemberek. Múltjáról a napfényre került leletek és korabeli oklevelek alapján nyerhetünk tájékoztatást. Korai magját, a vaskos öregtornyot a hegyoromra a Kacsics földesúri család emeltette a XIII. század végén.
Somoskő
A XIII. század végén a messzi környéket uraló Kacsics nemzetség tagjai emeltették első részeit. 1320ban Anjou Károly király serege foglalta viszsza, új földesura Szécsényi Tamás erdélyi vajda, majd leszármazói laktak falai között. A török hódítók 1576ban foglalták el, lófarkas zászlóikat 1593 őszéig lengette a szél ágyúbástyáin. Végső romlását az 1682ben támadó tatár lovasok okozták, akik felgyújtották a várat.
Kisnána
Középkori erődítményeink közül a fiatalabbak sorába való, mert csak a XV. század derekán vetette körbe lakópalotáját a Kompolti nemesi család erős kőfallal, melybe a jobbágyfalu plébániatemplomát is belefoglalták. 
Vaskos kaputornyához a mély árok felett átívelő felvonóhíd vezetett, innen a külsővár falszorosán keresztül újabb kaputorony állta a hívatlan látogatók útját.
Cserépvár
A róla fennmaradt oklevelek tanúbizonysága szerint Cserépvárat viszonylag későn emelték, az addigra sorsára hagyott Gerennavár pótlására. Luxemburgi Zsigmond király adományaként került a Rozgonyiak birtokába. A középkor további évszázadaiban még magáénak mondhatta a Szomszédvári, a Pohárnok és a Báthory család.
Ónod
A falai között állomásozó katonaság feladatául szabták az egyre gyakoribb török rablótámadások visszaverését. Az egri oszmán katonaság 1639es rajtaütését sikerrel hárították el a vár védői, mígnem őrhelyük a század végén romba nem dőlt. Az 1707es kuruc országgyűlést ezért már a túlparti körömi mezőn tartották meg. Ehhez az eseményhez kapcsolódik, azon helyi legenda, hogy a kurucok híres kémét, a gyönyörűségesen hegedülő Czinka Pannát árulása miatt az ónodi határban, a Nyakvágónak nevezett helyen végezték ki a nagyságos fejedelem parancsára.
Edelény
A Bódva folyó völgyében, napjainkban már Edelény városával összeépülve húzódnak meg a középkor során külön településnek számító Borsod község szerény házai. Közülük az egyiket tájháznak rendezte be a hálás utókor.	E mögött magasodik a magyarság egyik legrégebbi történelmi emlékhelye, a borsodi földvár.
Szendrő
A Bódva folyó völgyében, Szendrő városának területén a középkorban több várat is létesítettek a vidék urai. Az elsőt a Bebek főnemesi család építtette földesúri szállásul a völgyben. Miután a XVI. század második felére katonai szempontból teljesen elavult, helyette a széles fennsíkú meredek hegytetőn itáliai hadmérnökök tervei alapján rakták le a korszerű végvár alapjait.
Szádvár
1567 januárjában Schwendi Lázár királyi generális foglalta el négynapi lövetés után a férje távollétében parancsnokló Patócshy Zsófia úrnő vezette védőseregtől. A következő évtizedekben zálogbirtokosok lakták, akik nem áldoztak az omladozó épületeinek karbantartására. Utolsó katonai szerepét Thököly Imre kuruc hadjárataiban játszotta, de 1685 őszén a kapuján bemasírozó császári zsoldosok puskaporral felrobbantották.
Regéc
A Mogyoróska és a névadó Regéc községe között emelkedő 625 méter magas Várhegyen emelkedik Regéc vára. Az első biztos adat 1307ből származik a várról. A XIII-XIV. században emelhették az Aba nemzetség tagjai. A következő évszázadokban hosszú ideig királyi kezelésben is állt. A középkor folyamán a magáénak mondhatta a Szapolyai, a Serédy, az Alaghy és az Esterházy család.
